Хрониките на Нарния
По К. С. Луис
Лондон, 1940 година
Защо трябва да заминаваме? Предпочитам да остана в Лондон и да видя войната.
Тази война ще бъде много опасна, Едмънд!
Затова ни изпратиха далеч. - Гадна прищявка на възрастните.
Правят го за наше добро, Едмънд!
Когато бомбандировките над Лондон престанат...
Иска ми се мама и баба да можеха да дойдат с нас.
Мисля, че не е честно. Там ще бъде вълнуващо.
Искаш да кажеш опасно. Не говори глупости.
Ние сме късметлии, Едмънд!
Отиваме далеч, в дълбоката провинция, където ще сме в безопасност.
А знаеш ли защо ще сме в безопасност? Защото в провинцията нищо не става!
Лъвът, Вещицата и Дрешникът
Първи епизод
Прислугата ще се погрижи. Това е тяхна рбота!
Никой не бива да си присвоява задълженията на другите.
Всеки си има собствена роля.
Здравейте!
Деца!
Добър ден! - Добър ден, сър!
О, да...
Добре дошли! Добре дошли в дома ми!
Той ще бъде и ваш дом, докато сте тук!
Благодаря ви, сър! - Е, сега се води война.
Предполагам, че дори аз трябва да проявя военна дисциплина.
Стройте се в редица!
Много добре!
Преброяване, от дясно!
Име? - Питър, сър!
Сюзан, сър!
Аз съм Луси!
И ти имаш име, предполагам?
Едмънд. - Сър!
Сър!
Ще се постарая да ви запомня.
Госпожа Макреди!
Да, професоре?
Децата са пътували дълго. Поднесете вечерята им в техните стаи!
Едва ли желаят да стоят тук и да любезничат със стария човек.
Предполагам, че ще бъде неудобно за кухненския персонал.
Колко внушително прозвуча!
Това е кухненският персонал. И изобщо целият персонал!
Какво мислите?
Както наредите, професоре! Вашата дума е закон!
Забелязвате го! Колко любезно.
Какво мислите за стария професор и опитите му да бъде строг?
Симпатичен е!
Странен е. - Защо? Защото е добър?
Начинът му на говорене! Разсмива ме!
Много лошо поведение, Едмънд! Той ни приютява.
Не е нужно да ми го натякваш! - Не бих го правил...
Моля ви, не се карайте!
Тук има нещо. - Не мисля така.
Претичват мишки от тук към гостната.
Това е най-голямата и странна къща, в която сме били.
Със стълбища и коридори. - Призрачно е.
Особено сега, в тъмното.
Мисля, че това е единственото хубаво нещо в цялата работа.
Харесвам призрачната къща. Сигурно в ъглите се спотайват духове.
Едмънд...
Какво беше това? - Просто сова.
В Лондон няма сови. Какво ли още ще открием тук?
Ястреби! - Орли!
Язовци! Много искам да видя язовец. - Може би има и елени!
Е, скоро ще разберем! - Имаме ваканция седмици наред!
Ще проучваме почвата, горите, полята и всичко... Утре!
Нямало да вали, а? - Пак можем да проучваме.
Можем да проучим къщата. Всяко кътче!
Колко интересно...
Винаги мога да се върна, ако...
Насред гората?
Извинете ме?
О, Боже мой! - Вие фавън ли сте?
Да, предполагам, че съм.
Благодаря.
Прав ли ще бъда, ако предположа, че вие сте дъщеря на Ева?
Казвам се Луси!
Но нали ти си, извинявай... нали ти си това, което наричат момиче?
Разбира се, че съм момиче!
Човек? - Да, момичетата са хора!
Наистина? Това е възхитително! Възхитително!
Никога не съм виждал човек.
Разрешете да ви се представя. Казвам се Тумнус.
Как попаднахте в Нарния? - Нарния? Какво е това?
Точно където сме сега!
Това тук е страната Нарния.
Тя е всичко, което се намира между стълба с фенера
и големия дворец Каир Паравел на Източното море.
Кой дворец?
Каир Паравел, май беше свързано с някого от вас...
А ти! Дойде от дивите гори на запад ли?
Не, дойдох от дрешника в празната стая!
Ако бях залягал над учебниците по география като малък...
Може да ме помислиш за много необразован,
но никога не съм чувал за града Дреш Ник в страната Празна Ая!
Това е ей там. Така си мисля! Сега е лято!
А тук е зима...
В Нарния е зима от много време.
И двамата ще се простудим, ако продължаваме да говорим на снега.
Дъще Евина, дошла си от далечната Празна Ая,
където царува вечно лято в град Дреш Ник.
Какво ще кажеш да пиеш чай с мен? - Никога не съм пила чай с фавън!
Добре тогава! Ето!
Мисля, че вече е време да се връщам!
Точно зад ъгъла е
и ще има препечени филийки, сардини и кекс.
Приятно и топло, нали? Чувствай се като у дома си.
"Нимфите и техните обичаи"
"Човекът мит ли е?" - Готово е!
Толкова уютна къща. Чудесен чай.
Седни!
Една за мен и една за приятеля.
Как е животът в Нарния, господин Тумнус?
Животът тук е прекрасен, поне беше.
Среднощни танци в гората.
Нимфите, които живеят в изворите и горските нимфи, живеещи в дърветата,
идват и танцуват с нас, фавните.
Истинско пиршество и лов на съкровища!
А летата, дългите лета,
когато горите зеленееха и цялата гора се отдаваше на веселие със седмици!
Но защо сега не е така?
Сега е зима, безкрайна зима.
И винаги ще бъде, освен ако... и чак до...
Колко време съм спала?
Трябва да си отивам. Другите ще се чудят какво е станало с мен!
Господин Тумнус! Какво има?
О, Боже!
Тумнус, моля ви!
Какво има? Кажете ми!
Господин Тумнус, спрете веднага!
Старият ми баща никога не би направил такова нещо.
Аз съм много лош фавън.
Не мисля, че сте лош фавън. Смятам, че сте много добър фавън.
Вие сте най-добрият фавън, когото съм срещала.
Не би мислела така, ако знаеше...
Направих нещо много лошо. Постъпих на служба при Бялата вещица.
Ето колко съм лош. Служа на Бялата вещица.
Бялата вещица ли? Коя е тя?
Тази, която властва над Нарния.
Която я омагьоса. Заради нея тук е вечна зима
и Коледа никога не идва. Само си представи!
Колко ужасно!
Но за какво ви плаща?
Аз отвличам деца.
Би ли повярвала, че съм фавън, който може да срещне едно
бедно невинно дете в гората, да се престори на негов приятел
и да го покани в пещерата си, за да го приспи
и да го предаде на Бялата вещица?
Не, сигурна съм, че вие не бихте направили подобно нещо.
Да, ти беше детето!
Получих заповеди от Бялата вещица, ако видя син на Адам или дъщеря на Ева
в гората, да ги хвана и да ги омая с флейтата си,
да ги приспя и да й ги предам.
Но не го направихте! Казахте ми! - Но ако не го направя, тя ще разбере.
Ще заповяда да ми отрежат опашката, да ми изтръгнат рогата
и да ми оскубят брадата.
А ако се ядоса много, ще ме превърне в камък.
Много съжалявам! Но моля ви, пуснете ме да си ходя!
Ще те пусна! Трябва да те пусна! Вече го разбирам.
Преди да те срещна не знаех как изглеждат хората.
Сега, след като те познавам, не мога да те предам на вещицата.
Но трябва да побързаме. Ще те изпратя до стълба с фенера.
Надявам се, че ще се оправиш сама оттам до Празна Ая и Дреш Ник.
Мисля, че ще успея.
Трябва да вървим много тихо! Цялата гора е пълна с нейни шпиони.
Дори някои дървета са на нейна страна. Хайде!
Нали знаеш пътя оттук, дъще Евина?
Мисля, че виждам вратата на дрешника. - Тогава тичай към вкъщи бързо!
Ще ми простиш ли за това, което щях да направя с теб?
Разбира се! Надявам се, че няма да пострадаш заради мен!
О, разбира се, че няма.
Сбогом, дъще Евина. Може ли да задържа кърпичката ти?
Разбира се, довиждане!
Довиждане!
Тук съм! Върнах се!
Добре съм, ето ме!
Връщане? За какво говориш? - Не се ли питахте къде съм?
Крила си се?
Бедната Лу, крила се е, а никой не е забелязал.
Нямаше ме с часове! - Определено се е побъркала.
Но аз влязох в дрешника веднага след закуска!
Нямаше ме с часове и пих чай...
Не говори глупости, Луси! Ние току-що излизаме от стаята.
Не си била там повече от няколко секунди.
Просто си съчинява, за да бъде по-весело, нали, Лу?
Не е вярно! Дрешникът е вълшебен!
В него има гора и вали сняг,
има и фавън, с когото пих чай, и вещица!
Мястото се нарича Нарния!
Елате да видите! - Пила си чай с какво?
Хайде да погледнем!
Влезте, и вижте сами!
Луси, това е най-обикновен дрешник.
Напълно обикновен, виждам гърба му.
Хубава шега, Луси! За малко да се хванем.
Не е шега!
Преди малко изглеждаше различно.
Честно. - Хайде, Луси, получи се майтап.
Не е ли по-добре вече да спреш?
Ето още една!
Луси, трябва да говориш с нас!
Защо не приемеш, че всичко е измислица?
Знаете, че не лъжа! Аз никога не лъжа!
Най-лесното нещо би било да кажа, че съм си измислила всичко.
Но не е така! Няма да е вярно!
Да си откривала напоследък нови страни в дрешника?
Хайде, Луси. По-добре опитай с това.
Поредният дъждовен ден.
Не, тук.
Едмънд!
Хайде да поиграем на криеница! Сюзан, ти броиш!
Защо аз?
Защото аз съм най-големият и казвам така!
1, 2, 3, 4,
5, 6, 7...
Луси?
Не е Сюзан, която е дошла да те хване! Аз съм, Едмънд!
Луси? Къде си?
Знам, че си тук някъде!
Луси!
И аз съм тук!
Луси! Къде си?
Луси!
Лу, излез!
Съжалявам, че не ти повярвах.
Нека се сдобрим!
Такива са момичетата. Цупят се и не приемат извиненията на момчетата.
Превод: MichaelZ © subs.sab.bz 2010
При превода на субтитрите е използван преводът на книгата на Василка Мирчева